"Denne historien er ikke en anklage, heller ikke en tilståelse...
og aller minst en spenningshistorie...
for døden er ikke spennende for den som møter den.
Dette er en fortelling om en generasjon menn...
som selv om de unnslapp granatene...
ble ødelagt av krigen..."
Tretti tusen.
- Russere? - Nei, franskmenn.
Vi tar flere russere enn det hver dag.
Herr postmann.
Krig er krig. Forretningen går videre.
De har ikke levert posten ennå.
Beklager, Mr Meyer.
Hei, Himmelstoss. Noe til oss i dag?
- Nei, Peter. - Noe må det vel være.
Vær så god, din lømmel.
Dette er min siste dag på postruten.
- Hva? - I morgen bytter jeg uniform.
- Skal du i militæret? - Ja, jeg ble innkalt.
Jeg er sersjant i reservestyrkene.
Jeg blir innkalt selv hvis det ikke er over snart.
- Det er det nok. - Du har sikkert rett.
Kjære klasse. Vi må gjøre som følger:
Slå til med all vår styrke.
Gi alt vi har...
for å vinne krigen før året er omme.
Jeg kvier meg for å bringe temaet på bane igjen.
Dere er fedrelandets ryggrad.
Dere er Tysklands jernmenn.
Dere er heltene som skal fordrive fienden...
når dere blir innkalt.
Det er ikke opp til meg å foreslå...
at dere skal melde dere frivillig til å forsvare landet...
men jeg lurer på om dere har tenkt på det.
På en av skolene...
reiste guttene seg opp i klasserommet...
og vervet seg i flokk.
Hvis noe sånt skulle skje her...
kunne jeg ikke unngå å være stolt.
Enkelte mener kanskje at dere ikke burde dra.
At dere er for unge. At dere har hjem...
mødre, fedre.
At dere ikke burde rives bort.
Har fedrene deres glemt fedrelandet?
Vil de heller miste det enn dere?
Er mødrene deres for svake til å sende en sønn...
til å forsvare landet der de ble født?
Tross alt...
er det så ille for en ung mann å få litt erfaring?
Er den ærefulle uniformen...
noe vi burde sky?
Hvis de unge damene beundrer dem som bærer den...
er det noe å skamme seg over?
Dere har aldri strebet etter...
å bli dyrket som helter.
Det har aldri vært en del av min undervisning.
Vi har søkt egenverdet...
og tatt hyllesten som den kommer.
Men å være ved fronten...
er en dyd som ikke bør foraktes.
Jeg tror det blir en kortvarig krig...
med få tap av menneskeliv.
Men hvis det blir tap, må vi huske det latinske ordtaket...
som mange romere sikkert tenkte på...
da de kriget i fremmede land:
"Det er skjønt og ærefullt å dø for fedrelandet."
Noen av dere har ambisjoner.
Jeg vet om en ung mann...
som er en lovende forfatter.
Han har skrevet første akt i en tragedie...
som de gamle mestere ville ha vært stolte av.
Han drømmer nok om...
å følge i Goethes fotspor, og det håper jeg han vil.
Men nå kaller fedrelandet!
Fedrelandet trenger ledere!
Personlige ambisjoner må settes til side...
for å ofre oss for landet.
Dette er en ærefull start på livet.
Feltens ære kaller.
Hvorfor er vi her?
Kropp, hvorfor nøler du?
Mueller, vet du at det er behov for deg?
Dere ser på lederen deres.
Jeg ser også på deg, Paul Baumer...
og lurer på hva du skal gjøre.
- Jeg drar. - Jeg vil dra.
- Regn med meg. - Jeg også.
- Jeg er klar. - Jeg blir ikke igjen hjemme.
Bli med meg!
Verv dere nå!
Ikke mer skolearbeid!
- Ikke vær feig. - Kom igjen, Behn.
Hold sammen. Det er det vi må gjøre.
Ja, Behn.
Greit. Jeg blir med.
Sånn skal det være!
Vi drar!
Vi synger! Kom igjen!
Hold dere i rekken, soldater.
Som De vil, general.
Holdt!
Venstre om.
Ta på dere uniform og meld dere.
- Vi kommer i god form. - Det er viktig for lange marsjer.
Jeg vil ri i kavalleriet.
Ikke noe kavalleri på meg.
Det er infanteriet som slåss.
Hvor er våpnene?
Du får ikke våpen med det første.
Jeg må øve meg til fienden kommer.
Bajonettdrill. Det er noe for meg.
Den fikk du medalje for, Mueller.
Bare vent. Snart er jeg dekket av dem.
Støvlene unna ansiktet mitt.
Det er en ære å ha disse støvlene i ansiktet.
De beste i hele militæret. Fikk dem av onkelen min.
Det er spesialimportert lær.
Stikk dem hvor du vil, men ikke i ansiktet mitt.
Selv ikke kjøkkenpiken vil se to ganger på meg.
Giv akt!
Det er Himmelstoss!
Ja, så menn. Pent kledd også.
Hei, Himmie. Overrasket over å se meg?
- Ser du stripene mine? - Ja da.
Så vik plass!
Hyggelig å se deg.
- Hva sa du? - Hva er det med deg?
Si "sir" når du snakker til en overordnet!
- Hvor fikk du den fine uniformen? - Post, Himmie?
- Stille! - Kjære deg, du roper.
Gi deg, Himmelstoss. Vi kjenner deg.
Ta av løsbarten.
- Du mener det visst. - Det innser du snart.
- Du var postmannen vår. - Stille!
Kom tilbake!
Oppstilling!
Still dere på linje. Fort.
Alle sammen! Oppstilling, sa jeg!
For et vakkert syn.
Aldri hørt om oppstilling?
For et rot. Jeg må visst lære dere.
Skal vi bruke hele dagen?
Dere er kanskje dumme, men det er jeg vant til.
Det blir mye annet også.
Jeg skal ikke forsømme dere.
Dere er ikke mye å samle på, men jeg skal gjøre mitt beste.
Dere har visst misforstått.
Det skal vi rette på.
Dere skal glemme alt dere kan.
Alt dere har lært. Glem det!
Glem alt dere har vært eller tror dere skal bli.
Dere skal bli soldater. Ingenting annet!
Jeg skal gjøre dere hardbarkede.
Jeg skal gjøre soldater av dere eller drepe dere!
Honnør!
Rett!
Avdeling, ligg ned!
Ned med hodet! Ned med hodet, Baumer!
Avdeling, opp!
Syng!
Kaller dere det å synge?
Avdeling, holdt!
Jaså, er dere slappe?
Dette er ingen ferie. Vi skal jobbe.
Bra! Tilbake til jobben.
Avdeling, ligg ned!
Ned med hodet!
Syng!
Holdt!
Ved foten, gevær!
Inspeksjon kl 15.
Tre av.
Det svinet! Da får vi ikke fri.
Det tar fire timer å bli klar til inspeksjon.
- Hva foregår i hjernen hans? - Han har ikke hjerne.
Jeg skal skjære ham opp og se.
Han er for tykkhudet til å skjæres opp.
Det er hans skyld at jeg må skuffe jenta igjen.
På aksel, gevær!
Ved foten, gevær!
Venstre aksel, gevær!
Kompani, høyre. Til høyre, marsj!
Venstre!
Kolonne, venstre marsj!
Kompani, venstre marsj!
Fremad, marsj!
Avdeling...
holdt!
Presenter gevær!
Himmelstoss.
Flott. De drar til fronten i morgen.
- Jeg anbefaler perm til midnatt. - Ja vel, sir.
Avdeling, ligg ned!
Kryp forover!
Han spolerte permisjonen. Jeg tilgir ham aldri.
Den rotta!
Klærne våre er ikke tørre før midnatt.
Der går apekatten.
Han drikker mens vi slaver med denne søla.
En dag klapper jeg til ham. Bare én gang.
Jeg også. Det blir mitt livsverk.
Bare én gang? Jeg gjør det mange ganger.
Kanskje jeg sparker ham mens han ligger nede.
Hva gjør du? Skal du desertere?
Hva?
Jeg har en idé.
Kryp forover! Ligg ned!
Kryp forover!
Dekk!
Paul!
- Gikk det bra med deg? - Behn.
Behn, kom.
Din dust! Behn!
Opp! Kom igjen.
Høres ut som nye styrker.
Ja. Tjaden må ha dratt hjem for å hente ved.
Rett fra kålåkeren.
Vi skal visst sove her.
Det er meg. "I. Westhus." Han bor her.
Jeg visste ikke det.
Du vet det nå.
Ja, selvsagt.
Alt i orden.
Her er en seng, Paul.
- Når spiste vi sist? - Ikke minn meg på det.
- Det gikk bra til du nevnte det. - Hvor er vi?
Jeg vet ikke. Skiltet på stasjonen var skutt vekk.
Det må være mat et sted.
Jeg spør dem.
Unnskyld, Mr Westhus.
Hils på Detering. Verdens beste bonde.
- Og Mr Tjaden. - Sett deg.
Vi har ikke spist siden frokost.
Hva burde vi gjøre?
Spis med en gang.
Hva er morsomt ved det?
Dette er et uheldig sted å være sulten.
Vi kom i går og har levd på høy og barberblader.
Vi betaler gjerne. Hvor er messa?
Messa er ute og leter etter forsyninger.
- Hørt om Katczinsky? - Hvem?
Katczinsky! Han er fabelaktig god.
Er det mat i nærheten, får han tak i den.
Giv akt!
- Hvem er dette? - Frivillige til generalens stab.
En dag skal jeg finne ut...
hvorfor dere slutter på skolen og verver dere.
Hvil. Dette er ingen oppstillingsplass.
Sultne?
Et øyeblikk. Det var ikke en invitasjon.
- Kan dere betale? - Ja da.
- Jeg har penger. - Penger er bare papirlapper.
Har dere sigaretter, sigarer...
såpe, konjakk, skrå?
Er du sprø? Det er ikke nok til oss engang.
Skulle ønske dere ble drept. Jeg er lei av å fôre dere gratis.
Kom med alt dere har.
Kom igjen.
Er dette nok?
Kat, du skal sette opp piggtråd i natt.
- Hvor? - Ved kirkegården.
Med denne gjengen?
Det er rolig i kveld. Du kan lære dem opp litt.
Jeg gjør det heller alene.
- Disse ungene blir drept for fort. - Lastebilen venter.
Sulten holdt meg våken i natt.
Nå som jeg er god og mett, må jeg sette opp piggtråd.
Nå har dere sjansen, helter.
For fedrelandet!
Hent tingene deres og kom.
Hva slags kjøring er dette?
La ham kjøre som han vil.
Hvis han brekker armen din, blir du sendt hjem.
Bedre enn et hull i magen.
Hvis det er noen igjen, henter jeg dere i morgen.
Overlevde vi kjøreturen, overlever vi alt.
Vær presis. Jeg går nødig glipp av frokosten.
Vent på hæren din.
Her. Ikke vær så vanskelige.
Vi skal bare sette opp piggtråd.
Vi henter den på feltlageret.
Dere kommer til å se granater og bli redde.
Alt i orden. Opp med deg.
Her. Det gjør ikke noe.
Det har skjedd med mange bra menn. Meg også.
Dere får nytt undertøy når vi kommer tilbake.
Slike granater skal dere ikke bry dere om.
De store bråker fælt...
og lander 8 km bak frontlinjen.
Vær på utkikk etter de små.
De gir ikke forvarsel.
De sier...
Legg dere ned når dere hører lyden!
Moder Jord.
Trykk dere ned mot jorden.
Grav dere ned i jorden.
Se på meg.
Når jeg kaster meg ned, gjør dere det også.
Prøv å komme meg i forkjøpet.
Hør her.
Jeg skal vise dere.
Få et par sånne. De demper lyden.
Tjaden.
Ser dere?
- Hva betyr det? - Granater.
Øynene mine!
Jeg er blind! Jeg kan ikke se!
Øynene mine! Jeg kan ikke se!
Det er Behn!
- Jeg henter ham. - Du blir drept.
Legg deg ned og bli der.
Han er død.
- Han er død! - Hvorfor risikere livet?
Det er Behn. Kameraten min.
Det er et lik uansett hvem det er.
Ikke gjør noe sånt igjen.
Legg ham der borte.
Se opp for piggtråden.
Hent ryggsekkene og gå. Fort dere.
Hent ryggsekkene og gå.
Hva skal vi gjøre nå?
Du hørte marsjordren.
- Hvor? - En annnen avdeling.
Dette kommer til å vare lenge.
Kom igjen.
Nå går vi.
Kompani, giv akt!
På aksel, gevær!
Marsj høyre, marsj!
- Fingrene unna. - Dronningen tar det.
Det der er ikke en dronning.
Det er en knekt.
Alle kortene ser like ut.
Jeg kan ikke spille kort i dette bråket.
De følsomme nervene dine tåler det vel ikke.
Det er Oscar. Den fordømte--
Se på det.
Ikke vær blærete. Kanskje du vil ha det tilbake.
To dager til på denne måten...
så vil det rottespiste brødet smake som fruktkake.
Det kan vel ikke vare i to dager til?
Sa jeg ikke at det ville bli langvarig?
Dagene plager meg ikke. Men jeg er våken hele natten!
To dager til, så blir det en uke.
Da kan du si at du har blitt beskutt.
Du er vel ikke redd?
Nei, jeg bare lurte.
Skal vi spille litt til?
Vil du?
Ja da.
Jeg deler ut.
Hent støvelen din før Oscar spiser den opp.
Det går bra med ham.
La ham sove. Han drømmer.
Herregud! Ser du ikke at det er Behn?
Han ville ikke i krigen.
Nei, det er ikke Behn.
Det er ikke Behn! Det er Kemmerick!
- Det er meg! - Hold kjeft!
Det er ille nok her fra før.
Ta det med ro, Franz. Du drømmer.
- Det-- - Du drømmer bare.
- Giv akt! - Hvil.
Sperreilden er blitt verre.
Mennene i to skyttergraver er borte.
Vi skal prøve å skaffe mat.
Stans!
Slipp meg ut!
- Hvorfor gjorde du det? - Hold kjeft! Hold ham.
Hold ham.
Går det bedre?
Jeg tror det.
Jeg orker snart ikke mer.
Kom tilbake!
Herregud, det er Franz.
Bær ham bort hit.
Nei. Han er truffet i magen. Han kan ikke drikke.
Hent en båre.
Hvor traff de, Kemmerick?
- Her, sir. - Løft opp hodet.
Bær ham ut.
- Er det alvorlig, sir? - Jeg vet ikke.
Si til de andre at det går bra.
Ja vel, sir.
Hvis vi skal slåss, hvorfor slåss vi ikke?
Skal vi ikke dra bort dit?
Du blir gal av å være her.
Vi må gjøre noe! Vi tar dem!
Sitt ned!
Hvis kokken var noe tess, hadde han skaffet mat.
Han hører ikke skytingen så langt bak frontlinjen.
Her er Kat. Fikk du tak i noe?
Klarte du det?
- Dere må dele på dette. - Mat!
Vi trenger smør.
Ja. Og dessert.
Og en deilig seng å sove i.
Rotter!
Flytt dere.
- Det holder. - Det holder, gutter.
Hva var det?
Kom igjen. Ta med geværene.
- De kommer. - Ta med granatene.
Fort dere. Kom igjen.
Fort dere! Kom igjen!
Vi kan ikke holde stillingen. Tilbake til deres egne linjer!
- Fyll den. - Fort deg. Jeg har annet å gjøre.
Jeg har ventet på dette i tre uker.
Når alle kommer.
Hva vil du ha?
Bønner, din pappskalle. Hva tror du?
Hold kjeft! Dere får mat når alle er her.
Alle er her nå.
Bare halvparten er her. Hent resten. Vekk dem.
Skulle ønske jeg kunne. Det er bare 80 mann igjen.
Resten ligger på forbindingsplasser eller gjødsler jorden.
80? Jeg har laget mat til 150.
Da blir det nok for en gangs skyld. Sett i gang og server.
Har du bønner til 150 mann?
Og brød til 150?
Og pølser til 150? Og tobakk til 150?
Alt. Det er feil. Jeg skulle ha fått beskjed.
For et festmåltid! Alle får dobbel rasjon.
Still deg i køen.
Nei, det går ikke.
Jeg kan ikke gi 80 mann mat for 150.
Du fikk rasjoner til 2. kompani, ikke sant?
Ja.
Da er vi 2. kompani.
Jeg må følge ordre.
Kat har rett. Vi er 2. kompani.
Hvis halvparten kommer tilbake, er det flaks for oss.
Sett i gang og server.
Nei!
Du er det største kjøtthuet som noen gang har vært kokk.
Og du er redd. Det vises.
Ett pip til fra deg...
så parterer vi deg og spiser deg rå.
Kjøkkenet er så langt bak frontlinjen...
at vi ikke får mat før vi har sovnet.
Pell deg vekk, din rotte...
ellers raserer jeg sjappa.
Gi oss mat!
Hvil. Hva foregår her?
Han har mat til 150, men vil bare gi oss halvparten.
- Det ser godt ut. - Ja, sir.
Server hele rasjonen. Mennene trenger det.
Ja vel, sir.
- Gi meg litt, også. - Ja vel, sir.
Ta alt sammen.
Gi dem honning. Gi dem alt de vil ha.
Fyll den.
Unnskyld meg.
Alt i orden.
Vet du...
jeg tar gjerne litt mer bønner.
Vær så god. Det er mer der borte.
Det er for langt å gå.
Når skal vi tilbake til fronten?
I morgen.
Snakk om å ødelegge matlysten.
Hvis vi skal ut igjen i morgen...
burde vi stikke innom Kemmerick.
- Hvor er forbindingsplassen? - 3 km.
- Vi kan ta med tingene hans. - Fint.
Råttent at noe sånt skulle skje med ham.
En hyggelig fyr som Kemmerick.
Franskmennene burde straffes for å ha startet krigen.
Alle skylder på andre.
Hvordan starter de en krig?
Et land fornærmer et annet land.
Hvordan kan et land fornærme et annet?
Et tysk fjell blir sint på en fransk åker?
Dust. Et menneske fornærmer et annet.
Da burde jeg ikke vært her. Jeg er ikke fornærmet.
Det gjelder ikke for loffere som deg.
Fint. Da kan jeg dra hjem.
- Bare prøv. - Vil du bli skutt?
Keiseren og jeg--
Jeg og keiseren har samme oppfatning om krigen.
Ingen ville ha krig, så jeg drar hjem.
Han er hjemme allerede.
Kanskje engelskmennene ønsket krig.
Nei. Jeg vil ikke skyte engelskmenn.
Hadde aldri møtt en før nå.
De hadde sikkert ikke sett en tysker før heller.
Nei, de ble sikkert ikke spurt.
Noen må tjene på det.
Ikke jeg og keiseren.
- Kanskje keiseren ville ha krig. - Ikke bland oss inn i dette.
Jeg skjønner det ikke. Keiseren har jo alt han trenger.
Ikke en krig.
Alle voksne keisere må ha en krig for å bli berømt. Sånn er historien.
Generaler også. De trenger krig.
Og produsenter blir rike.
Det er en slags feber.
Ingen vil egentlig ha den...
og plutselig er den der.
Vi ville ikke. Ikke engelskmennene heller.
Og her slåss vi.
Jeg skal si dere hvordan det burde gjøres.
Når en storkrig er på trappene...
burde vi sperre av et stort område--
- Og selge billetter. - Ja.
Og--
Og på den store dagen...
burde alle kongene og generalene...
plasseres i midten i bare undertøyet.
Så kunne de slåss med køller.
Det beste landet vinner.
Nå som Kat har avgjort alt, går vi til Kemmerick.
Kanskje det skjer noe interessant.
Jeg og keiseren trenger dere til marsjen i morgen.
- Vi kommer tilbake. - Hils gutten fra meg.
Der er han!
- Hei, Kemmerick. - Hvordan går det?
- Går det bra?
- Passer de godt på deg? - Er de snille mot deg?
Franz?
Bra.
Det er tyver her.
Tyver.
De stjal klokken min!
Jeg sa du ikke burde gå med så fin klokke.
De tok den mens jeg var bedøvet!
Franz, du får den tilbake.
Føler du deg bra?
Se på hånden min.
Du har mistet mye blod.
Spis masse, så blir du bra igjen.
Du må spise. Det er det viktigste. Det ser godt ut også.
Det gjør så vondt i foten.
Hver eneste tå på høyre fot gjør vondt.
Men beinet ditt er jo--
Jeg skjønner hva du mener!
Jeg skjønner det nå!
De har skåret av beinet mitt.
Hvorfor sa de ikke noe?
- Franz! - Nå kan jeg ikke gå!
Du må være takknemlig for at det ikke gikk verre.
Jeg ville bli skogvokter.
Det kan du. De lager flotte proteser!
Nå er du ferdig. Du kan reise hjem.
Vi tok med tingene dine.
Legg dem under sengen.
For noen flotte støvler.
Se på det læret!
Så behagelige!
Jeg lurer på en ting.
Hvis du ikke trenger dem, kan ikke vi få dem?
Du trenger dem jo ikke. Jeg trenger dem.
Jeg får stadig vannblemmer--
Vi må gå.
Ikke gå. Bli litt til.
- Jeg er straks tilbake. - Vi kommer snart igjen.
Du blir helt sikkert bra.
- Ha det. - Ha det.
Tror du han klarer seg til neste måltid?
- Jeg tror ikke-- - Han er ferdig!
Bare gå. Jeg møter dere senere.
- Ha det. - Paul.
Beklager, Paul.
Ikke rør tingene hans hvis han kan bruke dem.
Jeg hadde gått barbeint over piggtråd for å hjelpe ham.
Men hvorfor skal en overordnet få støvlene?
Jeg forstår, Mueller. Vi er alle like der ute.
Gode støvler er en sjeldenhet.
Hent legen.
Mannen i sengen ved siden av vil snakke med Dem, sir.
Jeg har gjort det jeg kan. Jeg kan ikke hjelpe ham.
Stakkaren.
Han kommer neste gang.
Tror du jeg blir frisk?
Selvfølgelig!
Tror du virkelig det?
Så klart! Når du kommer deg etter operasjonen.
Jeg tror ikke det.
Franz! Tullprat. Du blir så god som ny.
De har reparert verre ting.
Kanskje du kommer på hvilehjemmet i Klosterberg.
Du kan se ut av vinduene på åkrene...
og de to trærne i horisonten.
Dette er den beste årstiden, når maisen blir moden.
Du kan gå ut uten å spørre noen.
Du kan til og med spille piano.
Men nå må du prøve å sove.
Kjære Gud...
dette er Franz Kemmerick...
bare 19 år gammel.
Han vil ikke dø.
Vær så snill, ikke la ham dø.
Gi støvlene mine til Mueller.
Nei, Franz.
Hvis...
du finner klokken min, send den hjem.
Lege!
Hvor er legen?
Hvorfor er det ikke en lege her?
Kom fort. Franz Kemmerick dør!
- Hvem er det? - Amputert bein.
- Jeg har amputert mange bein i dag. - Seng 26.
Du går. Jeg må på operasjonssalen.
Operasjoner på rekke og rad siden kl 5 i morges.
16 døde i dag. Dette blir nr 17.
Det blir sikkert 20 innen i morgen tidlig.
- Hvorfor så travelt? - Han har sikkert stjålet støvlene!
Nå skjønner jeg det, Kat.
Hør her. "Summen av en aritmetisk rekke...
er S = A + L x N delt på 2."
Er det ikke interessant?
Hvorfor vil du lære sånt?
En dag stopper du en kule. Da er det bortkastet.
Det er gøy.
Støvlene mine!
Mueller...
jeg så ham dø.
Jeg visste ikke hvordan det er å dø.
Etterpå gikk jeg ut...
og det kjentes--
Det kjentes godt å leve...
og jeg begynte å gå fort.
Jeg tenkte på de rareste ting...
som å være ute på åkeren.
Den slags.
Jenter.
Det var som om elektrisk strøm...
løp fra jorden opp gjennom meg.
Jeg løp fortere og fortere.
Jeg hørte soldater rope til meg.
Jeg løp og løp.
Jeg fikk liksom ikke nok luft.
Og nå er jeg sulten.
Jeg har ikke noe imot krigen nå.
Det er en fornøyelse å krige i slike støvler.
En bra oppfinnelse.
Hvis du brenner opp lusene, bruker du masse energi. Se.
Brent til døde.
Hvordan var patruljen? Ille?
Sikkert fryktelig. De hadde tid til å plukke frukt.
Han falt i staver over et kirsebærtre.
Fikk ham nesten ikke med meg.
Det var så vakkert.
Jeg har mange kirsebærtrær hjemme.
Når de står i full blomst...
ser det ut som ett tre fra høyloftet.
Helt hvitt.
- Kanskje du får perm snart. - Kanskje du kan dra hjem som bonde.
En kvinne kan ikke drive gården alene...
uansett hvor hardt hun jobber.
Det er snart innhøstingstid igjen.
Hva er i veien med ham?
Fikk brev fra kona. Han vil hjem til gården.
Alle vil hjem.
Hva skal vi gjøre hvis det blir fred?
Drikke oss fulle og sjekke damer!
Jeg skal lete etter en Askepott...
som kan bruke denne som strømpebånd.
Og så blir jeg borte i to uker.
Jeg skal tilbake til torvjordene...
og koselige stunder i ølhagene.
Det er ikke verst å være skomaker, heller.
Se. Familien min.
Jeg burde sparke deg bak for å ha startet dette.
Det er greit for dere, som har noe å dra tilbake til:
koner, barn, jobber.
Hva med oss? Skal vi tilbake på skolen?
Hvorfor ikke? Du kan jo alt allerede.
Du kan ikke ta alt våset du lærer alvorlig...
etter tre år med bomber og granater.
Du kan ikke bare ta det av deg som en sokk.
De lærte oss aldri noe nyttig...
som å tenne sigaretter i vinden, lage bål med våt ved...
eller ikke stikke noen i ribbeina, så bajonetten sitter fast.
Hva skjer med oss etterpå?
Det skal jeg fortelle deg! Gå på skolen vår.
Av 20 menn er tre blitt offiserer...
ni er døde...
Mueller og tre andre er skadet...
og én er på galehuset.
Alle skal dø en dag, så glem det.
Fort! Inn der!
Himmelstoss!
- Hva er det? - Er du sprø?
- Det er Himmelstoss! - Det fins rettferdighet i hæren!
Jaså. Så alle er her?
Lenger enn deg, Himmie.
Når ble vi så gode venner?
Reis dere. Hælene sammen. Hele gjengen!
Kyss meg bak.
Hvem er kameraten din?
Kan noen skaffe general Ludendorff en behagelig stol?
Det er en ordre. Jeg er din overordnede!
- Vil du stilles for krigsrett? - Det vil jeg.
Det blir storangrep i kveld, og jeg vil helst slippe.
Vil du adlyde ordre?
Kyss meg bak!
Vi pleier ikke å gjøre honnør, men jeg skal si hva vi kan gjøre.
Vi angriper en by som vi har prøvd oss på før.
Mange drepte og skadde. Det var kjempegøy.
Denne gangen skal du bli med.
Hvis en av oss stopper en kule...
skal vi slå hælene sammen og spørre...
"Sersjant Himmelstoss, får vi lov til å dø?"
Dere skal få angre.
Nå kommer det.
Presis. Gjør dere klare, gutter.
Jeg er såret!
Det er bare en skramme, din rotte. Opp!
Nei!
Din rotte!
Elendige rotte! Lar du de andre gå?
Kom deg opp!
Fremad! Ut herfra!
Kommandoen var "fremad".
Fremad!
Motangrep.
Jeg vil så gjerne hjelpe deg.
Hold opp!
Jeg orker ikke å høre på!
Hvorfor dør du ikke? Du kommer til å dø uansett!
Nei, du dør ikke.
Du dør ikke. Det er bare overfladiske sår.
Du skal hjem. Du skal bli frisk.
Du kommer hjem lenge før meg.
Jeg kan ikke løpe min vei. Derfor anklager du meg.
Jeg ville ikke drepe deg. Jeg prøvde å hjelpe deg.
Hvis du hoppet ned på nytt, hadde jeg ikke gjort det.
Du var fienden, og jeg var redd for deg.
Men du er et menneske, som meg, og jeg drepte deg.
Tilgi meg, kamerat.
Si at du tilgir meg.
Nei. Du er død.
Du har det bedre enn meg. Du er ferdig.
De kan ikke gjøre deg noe nå.
Gud, hvorfor gjorde de dette mot oss?
Vi ville bare leve, du og jeg.
Hvorfor måtte vi slåss mot hverandre?
Hvis vi kastet geværene og uniformene...
kunne du være broren min, som Kat og Albert.
Du må tilgi meg.
Jeg skal gjøre alt jeg kan.
Jeg skal skrive til foreldrene dine.
Jeg skal skrive til kona di.
Jeg lover at hun ikke skal mangle noe.
Jeg skal hjelpe henne. Foreldrene dine også.
Bare du tilgir meg. Tilgi meg!
Det skjedde noe fryktelig i går.
Jeg drepte en mann med mine egne hender.
Jeg vet hvordan det er. Den første gangen.
Ikke tenk på det. Bårebærerne finner ham.
Nei, han er død. Jeg så ham dø.
Du kunne ikke gjøre noe.
Alle må drepe. Vi kan ikke hjelpe for det.
Det er derfor vi er her. Se på ham.
Fikk ham. Han hoppet i luften.
Han har tre treff hittil i dag.
Fortsetter han slik, får han medalje.
Ikke ligg våken på grunn av dette.
Kanskje det var fordi jeg var der så lenge?
Sikkert!
Krig er krig, tross alt.
Fremad, marsj!
Fort! Fremad!
Kompani, holdt!
Tre av.
Underoffiserer, vervede, tre av.
- Gi meg den beste pølsen du har. - To.
Gi meg en øl.
En, to, tre!
Kom igjen. En øl.
Kom deg ut.
Kom igjen, gi meg en øl.
En øl--
Håper vi blir dritings i kveld.
Det er sånn det begynner.
Jeg hadde glemt at det fins sånn jenter.
De fins ikke.
Se på de små skoene.
Hun kunne ikke marsjere langt i sånne.
Paul! Ikke snakk om marsjering.
Du kjeder den unge damen.
Beklager så meget.
Hvor gammel tror du hun er?
22 år, kanskje.
Nei, da er hun eldre enn oss.
Hun er 17 år!
Ei sånn jente.
Hadde ikke det vært fint, Albert?
Vi ligger dårlig an med ham i nærheten.
Vi kunne bade, vaske klærne våre--
Nå da.
Jeg kunne til og med avluse meg.
Vent nå litt! Hun er langt herfra.
Se på datoen. Mai 1917.
Fire måneder siden.
Det er sant.
Skål for henne uansett.
Skål for dem alle, overalt!
Albert...
vi kan jo bade uansett.
Ja vel.
Personlig liker jeg dem litt mer omfangsrike.
Denne samtalen begynte på et høyere moralsk plan.
Nå trenger vi et bad.
- Bad? - Hvorfor det?
Du hadde ikke skjønt det likevel.
Vannet er iskaldt. Jeg har fått nok av romantikk.
Tenk på de vakre øynene hennes.
- Og håret. - Her er vi!
- Vil ikke gå glipp av noe. - Forsvinn!
- Hva gjør dere her? - Bader.
Jeg har hørt at enkelte bader hver uke!
Damer!
Mademoiselle, vil De svømme?
Mademoiselle, kyss meg.
Baby!
Jenter, ikke gå.
Ikke gå.
Mat!
Holdt! Det er forbudt å krysse elven.
Bli på denne siden, ellers får dere problemer.
Hva plaprer de om?
- At vi må svømme over i kveld. - Det gjør vi.
- Blondinen er vill etter meg. - Vi er fire, og de er tre.
Jeg stanset dem! Blondinen er min.
Dere tre slåss om resten.
Vi skal nok slåss. I krig og kjærlighet er alt lov.
Hva mener du? Hva skal du gjøre?
Vent og se.
C'est moi, min blondine.
Hun mener døren.
Ikke bare anstendig, men elegant!
Perfekt. Som skapt for meg.
En offisersjakke. Vi er i fint selskap.
Ta en drink til.
Er det din eller min bursdag?
Hvorfor?
Du har spandert drinker i to timer.
Jeg prøver å finne ut hvorfor.
Hvorfor?
Det er bare det at gutta...
ba meg om å underholde deg en stund.
Kjekke gutter.
Ja.
De sa at du ville forstå.
Jeg er blitt forrådt!
Ja, det er sikkert og visst.
Ta den!
Her kommer mer!
Du er for bråkete.
Elskling.
Hva heter du?
Navn. Hvordan sier du navn?
Georgette? Camille?
Suzanne.
Paul.
Suzanne, jeg skulle ønske jeg kunne fortelle deg noe.
Skulle ønske du kunne forstå.
Elskling, jeg vet at vi aldri vil sees igjen.
Hvis vi møtes, ville jeg ikke kjenne deg igjen.
Likevel vil jeg alltid huske deg.
Du er annerledes enn andre kvinner soldatene møter.
Nei. Ikke krigen.
Deg! Jeg snakker om deg.
Det er som om all krig og frykt og avskyelighet...
har falt av meg...
som ved et mirakel.
Jeg hadde aldri trodd det.
Rop på Paul.
Nå går vi, Paul.
Se der. Fine, nye kister. Til oss.
Hyggelig start på offensiven.
Omtenksomt, men ingen er lange nok til Tjaden.
Jeg snakker ikke med dere, forrædere.
Det blir ikke noen kiste på meg.
Det stemmer nok, don juan.
Vær takknemlig hvis de pakker en presenning...
rundt det digre kadaveret ditt!
Siden min!
Katolsk sykehus, Albert.
Her skal vi visst få god mat og behandling.
Vi er heldige.
Velfortjent etter regnværet og 24 timer på toget.
Jeg heter Hamacher.
Ja, jeg heter det.
Jeg har brudd på hjerneskallen. Fikk en attest...
med påskriften "Josef Hamacher er ikke alltid tilregnelig."
Hamacher har hatt det fint etterpå.
Håper dere ikke er alvorlig skadet.
De andre dør så fort at vi ikke rekker å bli kjent.
Du blir godt kjent med oss.
Takk.
Du også.
Beklager. Det er på tide å gå.
Ja, søster.
Se nå.
Hvis de tar klærne hans, er han ferdig.
De tar ham med til dø-rommet.
Dø-rommet?
Når du snart skal dø, flyttes du så de kan bruke sengen.
I hjørnet av bygningen er det et lite rom...
rett ved siden av likhuset!
Det er veldig praktisk.
Hva hvis han blir frisk?
Mange er blitt flyttet til dø-rommet...
men ingen har kommet tilbake.
Søster?
- Er det du som ringer, Paul? - Ja.
Noe i veien?
Jeg tror jeg blør. Bandasjen er våt.
Jeg har ringt i all evighet, og ingen kommer.
Jeg tror jeg blør.
Søster, hent en steril bandasje og en ispakke.
- Hvorfor ble jeg ikke tilkalt? - Han har ringt.
Ingen kan gå, søster.
Søster, er det alvorlig?
Det går bra. Vi kom tidsnok.
Hva er i veien? Hva gjør du?
Vi må bandasjere deg på nytt.
Hvor skal jeg?
Til forbindingsrommet.
Nei! Jeg vil ikke! Jeg vil bli her!
Ta det med ro.
- Ikke dø-rommet! - Du skal til forbindingsrommet.
Hvorfor tar dere klærne mine? Du lyver!
Jeg kommer tilbake! Jeg vil ikke dø!
Søster Libertine, hvordan går det med ham?
Stakkars. Beinet måtte amputeres.
Ja, han er borte.
Borte!
Hei.
Velkommen hjem, Albert!
Hvordan går det?
Bra. Men det gjør så vondt.
Beinet mitt gjør--
Hamacher, har de skåret av beinet mitt?
Selvsagt ikke. Hvor mange hadde du? To?
De er der fremdeles! Ett, to!
Ikke vær tåpelig. Si sannheten.
Selvsagt ikke. Du ser frisk og fin ut.
Se her.
Jeg vil ikke være krøpling!
Jeg vil ikke leve!
Jeg tar livet av meg når jeg får sjansen!
- Jeg vil ikke leve! - Jo da.
Albert, jeg er tilbake! Jeg sa jo det.
Jeg er tilbake!
Ikke dit. Jeg bor der borte.
Paul, jeg er så glad!
Jeg er tilbake fra de døde!
Det er svært uvanlig. Har ikke skjedd før.
Vi må bli friske så vi kan dra hjem. Nå blir alt bra.
Ja, Paul. Nå blir alt bra.
Paul!
Hva er i veien?
Ingenting.
Gi meg et lommetørkle.
- Mor? - Jeg er her, Paul.
Mor er syk.
- Er du såret? - Nei, mor. Jeg har permisjon.
Her gråter jeg istedenfor å være glad.
Anna, hent glasset med bjørnebær.
Du liker dem vel fremdeles?
Ja, mor. Jeg har ikke spist dem på lenge.
Det er som om vi visste at du kom.
Jeg lager potetkaker.
Ikke la dem bli brent.
Paul, sett deg her...
ved siden av meg.
Kjære Paul.
Min kjære.
Jeg glemte nesten at jeg har gaver til deg.
Se, mor. Brød, pølse og ris.
Du har sultet deg.
Skal jeg si til far at Paul er kommet?
Hvis Paul kan holde øye med komfyren?
Nei. Jeg skal stå opp.
Paul, du er visst soldat nå.
Det er som om jeg ikke kjenner deg.
Jeg tar av meg denne.
Jeg henter dressen din i skapet.
Er du virkelig her?
Du blir vel ikke--
Du blir vel ikke borte?
Nei! Jeg er her.
Tingene dine er klare.
- Jeg husker da du fanget den. - Ja, og du tok den fra meg.
Ja, det gjorde jeg.
Vi er bak frontlinjene, men vi kan hedre en soldat...
som går videre til tross for blod og død.
Mine herrer, min sønn.
Hyggelig å treffe Dem, unge mann.
Hvordan går det der ute? Fryktelig?
Men vi må fortsette.
Dere får ihvertfall bra mat.
Det er selvsagt verre her.
Bare det beste til soldatene. Det er vårt motto.
Det beste til soldatene.
Dere må gi franskmennene inn!
Hvis dere vil komme hjem...
skal jeg vise deg hva dere må gjøre først.
Hjelp meg litt.
Her er frontlinjen.
Den er V-formet.
Her er St. Quentin. Se selv.
Dere er nesten gjennom. Greit?
Kjør på. Kom dere ut av skyttergravene!
Bryt gjennom de engelske styrkene! Da blir det fred.
Krigen er annerledes når du er midt oppi den.
Det vet du ingenting om.
Du vet selvsagt detaljene...
men dette handler om helheten!
Den kan du ikke bedømme.
Du gjør selvsagt din plikt og risikerer livet.
Men du mottar den høyeste ære.
Hver eneste soldat burde få Jernkorset.
Først må dere bryte gjennom fiendens linje i Flanders.
- Press på til Paris! - Nettopp!
Nei, ikke Flanders. De må bryte gjennom her.
Fienden har for mange reservestyrker der.
- Jeg insisterer på Flanders! - Hvorfor?
De er halvveis gjennom St. Quentin. Hvorfor snu?
Flanders er flatt! Ingen fjell eller hindringer!
Det er for mange elver.
De kommer fra gårder...
fra skoler, fra fabrikker.
Heltemodig har de stått på...
i viten om at deres eneste plikt...
er å redde fedrelandet.
Hvordan går det, Paul?
Hyggelig å se Dem, professor.
Du kommer i rette øyeblikk.
Her er en av de første som dro, som for å bevise alt jeg har sagt.
En gutt som satt på den samme benken...
og som ga opp alt for å tjene i krigens første år.
En av de unge jernmennene som har gjort Tyskland usårlig.
Se på ham. Stram, solbrun og klar i blikket.
En slik soldat som dere alle burde beundre.
Du må snakke til dem.
Fortell hvordan det er å tjene fedrelandet.
- Nei, jeg har ingenting å si. - Du må, Paul. Bare noen ord.
Si hvor stort behov det er for dem der ute.
Fortell hvorfor du dro og hva det har betydd.
Jeg kan ikke si noe.
Hvis du husker en heltedåd, en edel handling...
fortell om det.
Dere vet allerede hva vi gjør.
Vi bor i skyttergravene. Vi slåss.
Vi prøver å unngå å bli drept.
Av og til blir vi det.
Det er alt.
Nei, Paul!
Jeg har vært der! Jeg vet hvordan det er.
Men man kan ikke dvele ved det.
De snakker om det samme gamle.
Om å skape flere jernmenn, flere unge helter.
De synes sikkert fremdeles det er skjønt å dø for landet?
Vi trodde De visste.
Men det første angrepet lærte oss noe annet.
Det er skittent og smertefullt å dø for landet.
Det er bedre å ikke dø!
Millioner dør for landene sine. Til hvilken nytte?
Jeg ble bedt om å si at det er behov for dere.
Han sier, "Dra ut og dø."
Det er mye lettere å si det enn å gjøre det.
Feiging!
Det er mye lettere å si det enn å se på det.
Nei, gutter!
Beklager, men jeg må si--
Det er nytteløst. Dere forstår ikke.
Det er lenge siden jeg forlot dette klasserommet.
Jeg trodde hele verden hadde lært.
Nå sender de spedbarn, som ikke varer en uke engang!
Jeg skulle ikke ha kommet hjem på perm.
Ved fronten er du enten død eller levende!
Du kan ikke narre folk.
Vi vet at vi er ferdige, om vi er døde eller levende.
Det har gått tre år. Fire år.
Hver dag er et år, og hver natt et århundre.
Kroppene våre er jord, og tankene er leire...
og vi sover og spiser med døden.
Vi er ferdige, for du kan ikke leve sånn og holde alt inni deg.
Jeg skulle ikke ha kommet. Jeg drar tilbake i morgen.
Fire dager igjen, men jeg orker det ikke!
Jeg drar tilbake i morgen.
Beklager.
Mor, du blir forkjølet. Du må sove.
Det blir masse tid til å sove når du drar.
Må du reise i morgen?
Ja, mor. Ny ordre.
Er du veldig redd?
Nei, mor.
Jeg må si deg noe.
Du må...
passe deg for kvinnene der ute.
De er ikke noe tess.
Det er få kvinner der vi er.
Vær forsiktig ved fronten.
Ja, mor. Det skal jeg.
Jeg skal be for deg hver dag.
Prøv å få en jobb som ikke er så farlig.
Ja, mor.
Jeg tar meg jobb i messa. Det er enkelt.
Gjør det, og hvis de andre sier noe--
Det bryr jeg meg ikke om.
Legg deg og bli frisk før jeg kommer tilbake.
Jeg har lagt helt nytt undertøy i sekken.
Da holder du deg god og varm.
Det er i ren ull.
Det er snilt av deg.
God natt, kjære deg.
God natt, mor.
Å, mor.
Du tror fremdeles at jeg er et barn.
Hvorfor kan jeg ikke gråte i fanget ditt?
- Er dette 2. kompani? - Ja, sir.
- Er dette alle? - Ja, sir.
Vi hadde 150 mann, men bare disse kom tilbake i går.
De skal gi oss flere, så vi blir 150 igjen.
Hvor gammel er du?
16 år.
Det nytter ikke. Jeg fant ingenting.
Vi får spise sagmugg.
Ikke jeg! Da sulter jeg heller. Jeg blir kvalm av det.
Nå blir det ordentlig krig igjen.
Paul! Hvordan går det med Paul?
Her er jeg.
Vanskelig å finne 2. kompani. Ingen visste hvor dere var.
Jeg er glad for at du fant oss.
Det blir nok ikke mye på meg.
Før var det matbiter i sagmuggen. Nå er det bare sagmugg.
Jeg spøker ikke. Vi blir spist opp innvendig.
Dette ligner ikke på det gamle 2. kompani.
Alle de nye er sånn. Ikke gamle nok til å bære ryggsekk.
Det eneste de kan er å dø.
Noen av de gamle er vel her fremdeles.
De prøver å finne opp noe å drepe meg med.
Hvor er Westhus?
Budhunden ble såret. Han gikk for å hente den.
- Er det virkelig våpenstillstand? - Ser ikke sånn ut.
- Skal vi fortsette å slåss? - De sier så.
De er sprø!
Tyskland er snart tomt.
Hvor er Detering?
Han fikk hjemlengsel. Husker du kirsebærtrærne?
Han kom visst aldri over det.
Han begynte å gå hjemover en natt for å hjelpe kona på gården.
De tok ham bak frontlinjen. Hørte aldri fra ham igjen.
Han lengtet bare hjem, men de forstod neppe det.
Hvor er Kat? Er han--
Ikke Kat! Hvis han ble borte, ville krigen være over.
Han sier alltid at de sparer ham til slutt.
- Hvor er han? - Leter etter mat til suppe.
Hvilken vei?
Et par kilometer den veien.
Vi sees om en stund.
Kat!
Paul!
Hei, Paul.
- Hvordan går det med siden din? - Bare bra.
Finner du noe?
Nei. Generalens stab har finkjemmet området.
Vi setter oss ned litt.
Hvordan var det hjemme?
Var det hyggelig på perm?
Innimellom.
Hva er i veien?
Jeg er ikke noe tess der lenger.
Det gjelder oss alle. Vi har vært her for lenge.
Ungdommene mente jeg var feig...
fordi jeg sa at døden er sterkere enn plikten overfor fedrelandet.
De eldre ville at vi skulle ta Paris.
Faren min ville helst se meg i uniform.
Det er ikke som hjemme lenger.
Jeg ville bare tilbake hit og treffe Kat igjen.
Du er alt jeg har igjen.
Jeg er ikke stort å ha.
Jeg har savnet deg, Paul.
Her er alt åpent. Det fins ingen løgner.
Ta Paris?
Du skal se hva de har på den andre siden.
De spiser loff.
De har flere dusin fly mot hvert av våre.
Og stridsvogner som kan kjøre overalt.
Hva har vi igjen?
Geværer så utslitte at de skyter våre egne menn.
Ikke mat, ikke ammunisjon, ikke offiserer.
Ta Paris!
Så det er sånn de snakker.
Vi får vel gå.
Som jeg løy til den stakkars moren min.
Jeg sa det ikke var så ille her, for vi var alltid mange sammen.
Det er kanskje sant, nå som jeg er sammen med deg.
Ned!
En bom til. Kom.
Vent. Kjerra har visst brutt sammen.
Jeg kan ikke gå resten av veien.
- Ble du truffet? - Jeg brakk visst skinnebeinet.
Det er ikke så ille. Hold ut.
Snakk om flaks.
Det er flaks! Da er krigen over.
Nei.
Krigen er ikke over før de virkelig tar meg.
Forsiktig.
Forsiktig!
Jeg bærer deg. Gi meg hånden din.
Forsiktig.
Sånn ja.
Nå blir vi atskilt.
Kanskje vi kan gjøre noe sammen etter krigen.
Ja.
Vi utveksler adresser.
Du tar ikke begge på samme dag!
Vi sees helt sikkert igjen.
Husker du da du bar en hel gris inn på fabrikken?
Og da du lærte oss å unngå granater?
Og mitt første bombeangrep? Som jeg gråt.
Da var jeg ung rekrutt.
Framme.
Sånn ja, Kat.
Du kunne ha spart deg. Han er død.
Nei, han har bare besvimt. Ble truffet i skinnebeinet.
Han er død.
Vil du ha tjenesteboken hans?
- Dere er vel ikke i slekt? - Nei.
Din tur til å dele ut. Fikk du navn og nummer?
Ja. Korporal Stanislaus Katczinsky, 306.
"Slutt"
Norwegian